-Din antar jag? -Ja. Förlåt. Tack. Kom här, jack.
Vad tänkte du på, tjejen?
-Hon har aldrig gjort så förut. -Man får hålla koll. Vad hete han?
-Hennes. Jack. -Jack. Bra namnval för en flicka.
Jag borde skaffa en som dig till min flickvän. Hon älskar hundar.
-Har vi träffats? -Nej, det tror jag inte.
-Morgan Price. -Alex Wyler.
-Behöver du hjälp med det där? -Ja.
-Bott här länge? -Ett par månader. Nere vid sjön.
-Vid sjön? Där ser man. Jag tänkte... -Alex.
Vilken tur att du hittade honom.
-Mona, det här är Morgan. Morgan, Mona. -Hallå.
-Trevligt att träffas. -Detsamma.
Fina stövlar du har. - Lyssna, för att ni inte ska tro att jag dricker allt-
-det här själv. Jag ska ha en fest. Ni är båda välkomna.
Och du, Alex.
Ta mitt kort. Jag kanske hyr ett ställe vid sjön även jag en dag.
Det är min flickvän, Kate. Hon har aldrig gillat det här stället...
Jag sa att vi skulle kolla efter något nytt när hon blev klar med utbildningen.
Så om du hör något...
-Javisst. Hon är läkare. -Ja.
Alex.
-Kul att träffas, Morgan. -Detsamma.
-Du, Morgan! Vilken tid är festen? -Klockan 20:00. Det är Kates födelsedag.
Det är Kates födelsedag. - Kom nu, jack.
-Vad önskas? -Ett glas vin tack.
-Tack. -Du är välkommen.
Enligt de accepterade socialnormerna så bör en person inte dricka ensam-
-efter 22:00, såvida de inte har en väldigt bra ursäkt. Vad är din?
-Fanken, jag har ingen. -Jag har.
Min yngste åkte till College idag.
Marie. Ena dagen så skvätter hon omkring i poolen kläd i blöja.
Sen plötsligt så bär det av i Volvon mot Kalifornien.
Jag hoppas bara att hon vet vad hon ger sig in i.
Låt mig gissa. Premedicinering? -Bingo.
-Hej, Kul att ses. Hur är det? -Helt okej, tack.
Jag vill presentera er för några vänner. Alex, Mona, paret Wootch.
Susan, Johnny.
Nu fixar vi något att dricka. Baren är här bak. Kom nu.
Varför sa du inte att det var idag? Vi hade fixat en tårta eller något.
Det är bara tid som passerar. Jag gillar inte att göra en stor sak av det.
Du håller mycket för dig själv. Inget fel med det dock.
Men ibland undrar jag vad mer du har förutom ditt jobb i livet.
Familj? Pojkvän?
Jag har haft. En gång i tiden. Han hete Morgan.
Morgan? Morgan. Ett sexigt namn.
Överraskning!
Grattis, Kate!
-Det här är självklart, Kate då. -Hej, Kate.
Det här är Alex och Mona.
De ska hjälpa oss att hitta ett sjöhus. Eller hur?
Du har inte tagit tårta.
Jag avslutade det hur som helst.
Jag är lycklig nu, och det var rätt val.
Vem är det du skriver till då?
Jag kunde inte undvika att se det, för vid varje paus så skriver du något.
Det finns någon. Det är ett sorts långdistans förhållande.
-Hur träffades ni? -Det har vi inte gjort. Så typiskt mig.
-Du skojar? -Håll allt på avstånd. Eller ja, alla.
Mannen som står rakt framför mig, som vill gifta sig med mig.
Honom knuffar jag bort. Och jag flyr från honom. Medan...
Mannen jag aldrig kan träffa. Honom hade jag gärna gett mitt hjärta.
Han måste vara en jävel på att skriva.
Det är fint. Det känns säkert.
-Jösses! Han sitter i fängelse va? -Nej.
-Du är en sån kvinna, eller hur? -Nej.
Han är bara en kille som bor vid sjön. En arkitekt.
Herregud.
-Grattis på födelsedagen. -Tack så mycket.
-Jag hoppas att det blir ett bra år. -Tack.
Jag heter, Alex. Killen med sjöhuset.
Okej. Hur är läget?
Får jag?
Så du tänker hjälpa oss att hitta ett ställe vid sjön?
-Jag hoppas det. Om jag kan. -Är du mäklare?
-Nej, jag har bara ett sjöhus själv. -Är det fint?
Ja, du kommer att älska det. Du kommer att hyra det efter att jag flyttat ut.
Kate, har du... läst boken Persuasion?
-Vadå? -Av Jane Austin.
Jag vet vem som skrivit den. Det är min favorit bok.
Varför drog du upp något sånt? Vad fick dig att nämna det?
En vän gav den till mig nyligen, och jag undra bara vad den handlade om.
Den är underbar.
Den handlar om... Om väntan på något.
Två personer som möts. De blir nästan förälskade, men timingen är inte rätt.
De måste gå sina vägar. Och då...
Flera år senare så möts de igen. De får då en andra chans.
Men de vet inte fall det har förlorat för mycket tid.
Eller om de har väntat för länge.
Du förstår. Om det är för sent för dem att få det att fungera.
Vad är det du gillar med det?
Jag vet inte.
-Förstå mig rätt nu. Det är vackert... -Nej, det är hemskt.
-Ja, visst är det hemskt? -Så hemskt.
-Det är... -Ja, det är hemskt.
Det här är en personlig fråga.
Men har du någonsin varit med om något liknande?
Jag? Nej.
När jag var 16...
så var jag sjukt förälskad i en kille. Han spelade gitarr...
Jag rymde också hemifrån för att flytta hem till honom i San Francisco.
Han sa att jag hade en vacker röst, och jag hade drömt om att bli sångerska.
-Jag älskar San Francisco. -Ja, han var min första kärlek.
Troligtvis den enda.
-Han måste ha varit en bra kille. -Jag vet inte.
Han kan ha varit det. Det höll inte länge nog för att jag skulle få veta.
Sanningen är att jag minns inte hur han ser ut längre.
-Verkligen? Det var synd. -Min far kom dit.
-Då fick du problem. -Ja. Han tog mig till Chicago sen.
Och han var sjuk, och han hade en dröm om att bli doktor, förstår du?
Och till slut så blev det även min dröm.
Han hade rätt.
Jag mår bra av att hjälpa andra.
Sen dog han.
Kate.
Vad är det?
Jag...
Du...?
Jag bara...
Vad?
-Känner du till den här låten? -Ja.
-Sjunger du? -Nej.
Ingen vill höra mig sjunga. Du vill inte höra mig sjunga.
Jag menade inte, du förstår...
Men, ja.
Men jag kan dansa.
Kate.
Hej. Alex berättade för mig om sjöhuset.
-Ja, det låter verkligen fantastiskt. -Vad bra.
Klockan är mycket, Alex.
Ja.
-God natt. -God natt.
Det var du.
Varför sa du inget?
Du hade bara trott att ja var galen, full eller både och.
Ja, men...
-Jag tyckte om dig. Du skulle berättat. -Hur? Du var med din pojkvän.
Vet du vad? Det är bara en massa ursäkter. Du är en fegis.
Jag är ingen fegis.
Jaså inte? Din flickvän då?
Vadå? Jag har ju redan berättat.
-Hon är inte min flickvän. -Och han är inte min pojkvän.
Jaså inte? Vad är han då? Din bror?
En komiker. Åt du en clown till frukost?
Underbart. Vårt första gräl.
Du skulle kunna skriva en låt om det och sjunga den i San Francisco.
Vad?!
-Hallå. -Hej, Henry.
Vadå?
Jag söker efter min far, jag vet inte vilket rum han ligger i. Simon Wyler?
-Mr. Wyler, arkitekten? -Ja.
Mitt namn är Anna Klyczynski. Jag har hand om din far.
Vad hände? Är han okej?
Han är okej. Han fick en hjärtinfarkt. Turligt nog en mindre variant.
Det vitala är okej, och han är stabil. Men ett ingripande kommer att krävas.
Han har gått med på det och är inplanerad imorgon.
Skönt att se att du tar det lugnt.
Du behövde inte komma. Jag mår utmärkt. Hur bra som helst.
Men du hade en hjärtinfarkt, pappa.
Jag hade en känning bara. Herre jösses! - Inget mer.
Jag hade uppskattat om du behöll allt i sitt perspektiv.
Okej då. Men jag vill att du ska veta att jag är här om du behöver något.
-Kaffe. -Vad?
-Du hörde mig. -Kaffe.
Det finns en sak som jag inte har sagt.
Det var min far som byggde sjöhuset.
Jag menar med sina egna händer då.
För länge sen, innan han blev känd.
Då han fortfarande hade en familj och avguda min mor.
Hon hete Mary. Och huset var en gåva till henne.
Hon var smart och rolig.
Hon kunde ha blivit vad som helst, men valde att ta hand om mig och min bror...
och hjälpte honom att bygga sin karriär.
Du förstår, ju mer han lyckades, ju värre blev han att leva med.
Till slut så klara hon inte av att bo med honom längre.
Hon lämnade honom.
Inom ett år så blev hon sjuk.
Olyckligtvis, så hade hon aldrig lärt sig att sluta älska honom.
Han kom aldrig på begravningen.
När jag fråga honom, varför...?
Fortsätt, Alex. Vad sa han?
Han sa: "Hon var död för mig det ögonblicket hon lämnade huset."
Sen gav han mig ett av hans årets-arkitekt flin.
Jag hoppas att du uppskattar det här. Jag fick smitta förbi tre-
-sjuksköterskor för din skull. -Jösses, det är varmt.
-Det är inte koffeinfritt nu va? -Det borde vara, men det är det inte.
Det var inte illa. Tack så mycket. Min son...
-Varsågod. -Var är din bror?
Jag skicka hem honom. Han mådde dåligt.
-Du vet hur han är när han blir orolig. -Jag vet. Han har det efter sin mor.
-Hon oroade sig alltid för mycket. -Vad är det du tittar på?
Jaha. Här, ta en titt. Det är ett förslag på ett museum.
-Vem är det? -Någon ny.
Jag gillar gångarna, och ljuset faller ner där.
-Vad är det för material? -Granit och aluminium.
De vita panelerna är taget direkt från Meier.
Men de inre färgerna som kommer genom frontfönstret, det var annorlunda.
Det är inget nytt, men det är stilrent. Jag gillar det.
När besökte du senast Barcelona?
Flera år sen, med mamma och Henry.
Minns du besöket på Casa de la Caritat?
-Fattighuset. -Precis. Du nämnde nyss Meier.
Han museum i Barcelona står sig i samma areal som Casa de la Caritat.
Det dricker samma ljus.
Meier designade en serie ventilations- galler för att fånga in det ljuset.
Och sen kasta det inåtgående för att upplysa konsten. Fast på omvägar.
Och det var viktigt, för fastän ljuset förhöjer konsten...
Så kan det också försämra den. Men det visste du väl redan, din buse.
Angående det här då?
-Var tror du att det här ska byggas? -Jag vet inte.
-Men du sa att du gillade det. -Konceptet.
Kom igen nu.
Du vet lika bra som jag att ljuset i Barcelona och Tokyo skiljer sig.
Och ljuset i Tokyo skiljer sig från det i Prag.
En högaktningsfull struktur, en som är menad att stå där genom tidens tester..
och aldrig ignorera sin omgivning.
En seriös arkitekt tar med det i sina beräkningar. Han vet att om han vill ha-
-närvaro, så måste han rådgöra med naturen.
Han måste fängslas av ljuset.
Det handlar alltid om ljuset. Alltid.
Jag har ett akutärende. Ta över mitt skift.
-Hallå. -Mr. Wyler?
Det här är Dr. Klyczynski på Chicago sjukhuset.
Jag är rädd för att jag har tråkiga nyheter åt dig.
Jag beklagar, Alex.
Jag önskar att jag på något sätt kunde vara där med dig...
Så vi kunde sitta där tillsammans och se ut över vattnet och ljuset...
i det hus som din far byggt.
Jag kan vara en axel för dig, precis som du har varit där för mig.
Och berätta för dig att allt kommer att bli bra.
Om jag kan göra en sak för dig idag. Härifrån...
En liten enkel sak från framtiden... så hoppas jag att det här är det.
Det kommer inte att publiceras på ett par år.
Jag tycker inte att du ska behöva vänta så länge.
Jag hoppas att det hjälper dig att förstå hur älskad du var.
Välj ett ställe. Jag kommer, jag lovar. Imorgon? Vad säger du?
Men det kommer inte att vara imorgon för dig, Alex. Du får vänta 2år.
-Jag vet. Jag bryr mig inte, jag väntar. -Är du säker? Jag vet inte.
-Jag gör. Jag har aldrig varit så säker. -Okej, vi ses om två år.
Vi ses imorgon då.
Kate...Var skulle du vilja gå?
-ll Mare. -Till när ville du boka ett bord?
-Om två år från imorgon? -Om två år?
-Två år? -Från imorgon.
-Hallå. Namn? -Forester.
Wyler.
-Eller, Wyler. Jag är inte säker. -Det ska vi ordna, sir.
-Vad bra. -Wyler?
Wyler.
Er servitör kommer strax.
God kväll, miss.
På huset.
-Tack ska du ha. -Lycka till.
Ett glas till för dammen?
Du var inte där. Du dök inte upp.
Jag förstår inte.
Något måste ha hänt. Förlåt mig.
-Jag har två år, Kate. Vi testar igen. -Nej, Alex. Det är för sent.
Det har redan skett. Det fungerade inte.
Ge inte upp, Kate. Minns du vad du sa om övertygelse? De väntar.
-De träffas igen, de får en ny chans. -Livet är inte som en bok, Alex.
Och det kan försvinna på ett ögonblick.
Jag åt lunch med min mamma på Daley Plaza när en man dog mitt framför mig.
Han dog i mina armar.
Och jag tänkte: Det kan faktiskt sluta så även på alla hjärtans dag.
Sen tänkte jag på alla de människor som älskade honom, som väntade där hemma...
som aldrig skulle få träffa honom igen.
Och sen tänkte jag: Tänk om det inte finns den där någon?
Tänk om man lever hela sitt liv utan att det är någon som väntar på en?
Så jag körde ner till sjöhuset sökandes efter något slags svar.
Och då fan jag dig.
Och jag lät mig själv gå vilse.
Vilse i den här vackra fantasi där tiden stod still.
Men det är inte på riktigt, Alex.
Jag måste lära mig leva det livet jag redan har
Snälla sluta skriva mer till mig.
Försök inte hitta mig.
Låt mig låta dig gå.
Hallå? Vadå? Vänta lite jag hör dig inte.
Hallå?
Hur länge stannar du?
-Jag är på en bar med några vänner. -Kom här.
Bli inte helt för förtjust nu.
-Det finner jag svårt att tro på. -Det var bra.
Och det var verkligen kul att höra din röst igen.
Jag är överraskad över hur kul det var att höra din röst igen.
-Hur var ditt möte? -Det var okej.
Ja, jag fick jobbet.
-Är det sant? -Ja.
Men då får jag gratulera.
Ja. Ett telefonbolag. Jag kommer att jobba med överläggningar. Bra betalt.
Och jobbet är här... i Chicago.
Det är goda nyheter.
Vad?
Jack. Jack!
Kommer du ner den här helgen?
Saknar du inte mig en aning?
Bara lite då, inte mycket?
Okej. Nej, Jag hörde.
Jag får ringa upp igen, Kate. Okej?
Vill du fortfarande hyra ett sjöhus? Det är precis vad Kate önskar.
Hur vet du vad hon vill ha?
Lita på mig.
Hej på dig. Jag känner dig.
Vad tycker du?
Det är en fixering. Vet du det?
Varför envisas du med sjöhuset? Varför gör du inte något eget istället?
För att det är hennes.
Du pratar om flickan från framtiden?
Kate.
Och du skriver fortfarande till Kate?
-Nej. -Varför inte?
Han bad mig att sluta.
Varför?
Tiden.
Kom igen nu! det är bra. Du behöver en riktig kvinna.
-En kvinna... -Lyssna, Henry.
Lyssna på mig. Han var verkligare för mig än något annat så länge det varade.
Hon var verkligare för mig än något annat jag känner till.
Jag såg henne. Jag kysste henne.
Jag älskar henne.
Och nu är hon borta.
Hon är borta.
Kan du skruva ner lite?
"Där kan inte ha funnits två hjärtan så öppna...
ingen smak så lik... inga känslor som är så samklingande."
Gott nytt år!
Kom in.
-Vad tycker du? -Skippade jag lunchen för det här?
-Jag vet att det kräver arbete. -Arbete? Vad sägs om en rivningskula?
Jag hittade en arkitekt som är specialiserad på renovering.
Jag bokade ett möte till imorgon.
-Bakhåll. -Kom igen.
Vi kan inte stanna i min lägenhet. Vi har bott där i över ett år nu.
Jag vill röra mig framåt.
-Det är en ny firma. -"Ny" som i oerfaren?
Nej. "Ny" som i billig.
-Hej, Dr. Forster. Vi kommer strax. -Bra, tack så mycket.
Jo, förresten... det är alla hjärtans dag.
Men jösses, Katie. Jag har inte köpt något.
-Förlåt. Jag har varit så upptagen. -Ingen fara.
-Vad är det här? -Växthuseffekten.
Dr. Forster? Jag är ledsen för att det har dröjt.
-Hej. Kul att träffas. -Detsamma.
-Morgan. -Hej, Morgan. Vanessa Vanderbeck.
Det första ni ser är det vi pratat om. Solcellerna.
Jättesnyggt. Så det gick att lösa med all glaspanel och metalstruktur?
Vill du ta en öl efter jobb?
Tyvärr. Jag ska ut med Vanessa, det är alla hjärtans dag.
Vänta. Säg det igen.
Det är alla hjärtans dag idag. Jag ska ut med Vanessa, min flickvän.
Kall Champagne, några ostron, kanske lite choklad.
-Vad är det för datum? -14:e Februari.
14:e februari, 2006.
-Jättesnyggt. Tack så hemskt mycket. -Nöjet är på vår sida.
Henry ser till så ni får allt. Underbart. Det är verkligen vackert.
Tack så mycket.
Vad är det?
Jag måste tillbaka till jobb, Katie.
-Vem har gjort den här ritningen? -Min bror faktiskt.
-Vem är din bror? -Alex Wyler.
Kände du till honom?
Ja, jag känner till honom.
Hur kan jag nå honom?
-Är han i närheten så jag kan...? -Jag beklagar...
Han har gått bort.
För två år sen idag faktiskt.
Det var en olycka.
Var då?
Kate.
Vänta. Stanna nu.
Svara för fasiken.
Vad är det som pågår, Kate?
Kate!
16 grader varmt på alla hjärtans dag.
Det här kan inte vara Chicago.
På teve säger de att det är växthuseffekten.
-Det är inget fel på det. -Det är farligt.
Alex...
Jag vet varför du inte dök upp den kvällen.
Det var du på Daley Plaza den dagen. Det var du.
Snälla, gå inte.
Vänta lite bara. Snälla.
Leta inte efter mig. Försök inte hitta mig.
Jag älskar dig.
Och det har tagit så här lång tid för att säga det. Men jag älskar dig.
Och om du fortfarande bryr dig om mig... så vänta på mig.
Vänta på mig.
Vänta bara. Vänta.
Vänta två år, Alex.
Kom till sjöhuset.
Jag är här.
Du väntade.
Resynck: Xenzai[NEF]
Översatt av: Tastymushroom www.Undertexter.se